# Родопчани и името на Родопа планина

Kuber

Наши абонати и читатели ни питат: защо името Родопа, вместо Родопи (те), все по-широко и по-широко се разпространява и по-плътно се настила в Родопската област, в сравнение другаде, което личи, както в родопския печат, така също и в кръщаването на културно-обществени и стопански сдружения и заведения и други неща. Забелязваме, което е особено характерно, казват те, че днес всички родопски периодични и други издания: Родопа – София, Красногор – Смолян, Родопско ехо – Асеновград, Родопска мисъл – София, Бяло море – Кърджали, дори Борба – Пловдив, както и родопските общественици и писатели; Д-р Г. Чичовски и В. Дечев от Чепеларе, Ат. Каишев зап. генерал от Чокманово, Н. Вранчев от Устово, В. Попноев от с. Оряхово и други от младите родопчани, а и покойниците скорошни Ст. Н Шишков от Устово, Хр. Господинов и Тома Попратилов – Тома Садукей от Райково и др., в своите исторически, географски, обществени, или литературни трудове, без разбира се, Арденска дума – Кърджали и Родопска искра – Чепеларе, които употребяват разбъркано ту едната ту другата дума, всички останали гореспоменати издания и лица си служат единствено и систематично само с термина Родопа.

За да отговорим на тъй зададения въпрос, дължим да поясним, че всяко уредничество или уредник от горепосочените издания и всеки родопчанин, който си служи с Родопа, а не с Родопи (те), е дошъл до това убеждение и до тая практика по свой собствен път. Никой никого не е задължавал да възприеме думата Родопа, нито пък някаква сбирка, конференция, или какво да е общество се е занимавало да решава този въпрос. Затова именно, забележително и многозначуще е това спонтанно упорито духовно единение всред будната и творческа родопска общественост и мисловност, проявена от родопчани, а и от други мнозина просветени и културни българи учени и писатели, които имат чувство към нашите работи, които не се кланят на чужди предвзетости и глупави умувания, а следват пътя на своето прозрение, на истината, на красотата, на удобството и на духът на чистия български език.

За нас ще кажем също, че не случайно преди 20 години решихме да дадем името Родопа на нашето издание. До тогава заедно с В. Дечев от Чепеларе бяхме издали вече: 1) карта на Родопа, 2) Родопски глас, 1 книга – за горите в Девинско и 3) Родопски глас, полумесечник – през 1921 год, дето в писанията за пръв път след войните настойчиво си служехме с названието Родопа. Това даде повод за словесни и книжни тълкувания и критики срещу употребата на името Родопа. При тия обстоятелства за възнамеряваното наше самостойно издание трябваше да потърсим заглавието му. Искаше ни се то да бъде кратко, ясно и символично в значението му, да обгръща изцяло Родопската област, в нейната същина, нужди и задачи за дейност, обект за изследване и представяне. Такова название, разбира се, можеше да бъде единствено само името на планината ни. Но кое име – Родопа или Родопи (те)? Надви в нас родопската традиция, традицията, основана и завещана от първите общественици и писатели родопчани и родополози. Пръв Ст. Захариев през 1877 г. пише Родопа, а не Родопи (те). През 1879 г. съществува в Асеновград читалище Родопа. Първите трудове на Хр. п. Константииов († 1899) и Ст. Н. Шишков († 1938) се пишат с Родопа. Основателите (видни родопчани в София) на първата родопска дружба в столицата поставили ѝ името Родопа и др. Знае се, че първата Данова карта на България чрез копиране гръцкото произношение Родопи популяризира това гръцко име за нашата планина. След това всякога се сочи авторитета на Вазов, който писал и възхвалил Родопите, като че ли той е станал най-голям народен писател и поет само за това, че писал Родопите ... „Родопи горделиви“, но прибавил и той, да се знае това, „грамада вековечна“ (ед. ч.), на което никой не обръща внимание, нито пък се отдава значение на това, че Пенчо П. Славейков, стоящ на един от най-високите върхове на нашата поезия, е писал Родопа – в своята Кървава песен, сигурно по художествени и отговарящи на действителността съображения. Независимо от това, могат да се посочат в защита на Родопа още имената на много други българи, именити учени и писатели от сегашно време, но това е друг въпрос.

Тъй ние тръгнахме да следваме не ония, които приказват за Родопа книжно, без да са я виждали, а просветените ни първенци, познаващи Родопа телом и духом, родени и откърмени в нея, живели с нейните нужди и страдания и работили за нея. Да не говорим, че Родопа е по-пригодено и по-побългарено, а при това звучно и красиво име. Допущам, че същите причини са повлияли и на родопската мисловност сега в подема за създаване самобитна родопска общественост и творчество, да се уважи съществуващата родопска традиция. В тая насока виждаме да са се ориентирали и други просветени българи, както казахме, академици и видни писатели, познали истински Родопа и обгърнали я цял в своето съзнание, в сърдцето и душата си, което от друга сбрана показва, че поддържаното от родопчани название на Родопа не е лишено от научна, историческа, географска и езиковна правда.

И така е. За всички е вече ясно, че единствено навикът, придобит чрез училището, е само крепителя на името Родопи (те). Подържничеството пък на това име днес за днес в учебниците се дължи на един небивал скандал в нашия книжовен живот. През 1931 год. един главен секретар на Министерството на просветата запрети думата Родопа да остане в предложените за одобрение учебници. Тая възбрана съществува и сега. Иначе терминът Родопи (те) отдавна за нашия език щеше да бъде вече само исторически спомен.

Препечатано от сп. Родопа, год. XIX, бр. 3 (1 март 1940 год.), стр. 1,3.

© снимки – Николай ДАУТОВ

## Галерия